Христо Смирненски
Вечер (Цигулката шепне и стене уморено…)

chitanka.info

Цигулката шепне и стене уморено,

дайрето сребристо звъни,

а в хор на естрадата пеят присторено

напудрени блудни жени.

Със стъклени погледи стари пияници

изпразват стакан след стакан,

задрямали сякаш над сетните страници

на своя печален роман.

А юноша бледен въздиша там в ъгъла

и свива с закана юмрук:

„Ах, винаги, друже мой, тя ме е лъгала

и ето — днес срещнах я с друг!

А тъй я обичах!… Но мрат обездомени

последните бледи звезди

и хищно пълчище от кървави спомени

над мене безмилостно бди.“

И вдига той чашата в болка безименна,

с премрежени морни очи,

и глухо сред залата плътно задимена

откъсната нота звучи.

Но старият келнер пристъпя сред синкави

кълбета и лентички дим:

„Вземете! За вас е цикламата, Тинка ви

изпраща цветеца любим!“

За миг към естрадата кимват те двамата,

изпращат й поздрав с очи,

но пада на пода безшумно цикламата

сред сноп бледожълти лъчи…

И ето цигулката шепне уморено,

дайрето печално звъни,

а там на естрадата пеят присторено

напудрени блудни жени.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.